Ó, szervusz.
Jól vagy?
Mi a baj? Elvesztél?
- Hát ez unalmas volt. - Így utaztál a metrón?
Egy taxi sem hozott volna el.
Semmi?
Katonai puccs Ugandában.
Hm.
- Még egy kép rólad a... - Ó!
Kormányátalakítás.
Semmi lényeges?
Ó, Istenem!
John, kell néhány. Adj néhányat.
- Nem. - Adj néhányat!
Nem. Megbeszéltük, le fogsz szokni.
Amúgy is figyelmeztettél mindenkit, emlékszel.
Két kilométeres körzetben senki sem adna.
Hülye egy ötlet. Kinek az ötlete volt?
Mrs. Hudson!
Nézd, Sherlock, egész jól haladsz, most ne add fel.
Mondd meg, hol van!
Kérlek, mondd meg.
Kérlek.
- Nem segíthetek, sajnálom. - Megmondom a jövő heti lottószámokat.
Próbálkozni lehet.
Hahó!
A titkos készlet, hová tettétek a titkos készletem?
- Hah? - Hová tettétek a cigarettám?
De nem is hagyja, hogy a dolgaihoz nyúljak. Ha egyszer enegdné...
- Azt hitem, maga nem a házvezetőnőm. - Nem is.
Mit szólna egy csésze teához, és talán eltehetné azt a szigonyt?
Valami erősebbre van szükségem. Hét százalékkal erősebbre.
- Már megint Mr. Chatterjee-nél volt. - Tessék?
A szendvicsbárban. Ez egy új ruha, de lisztes az ujja. Nem öltözne így ki, ha sütni akarna.
- Sherlock... - Az ujján a köröm. Fólianyomok.
Már megint a sorsjegyek. Tudjuk, mi lesz ennek a vége.
Kasbah Nights. Kissé vad így hétfő reggel, nem gonolja?
Írtam egy blogot a parfünök azonosításáról. Esetleg megnézhetné.
- Kérem! - Ne fűzzön sok reményt a hajóúthoz Mr Chatterjee-vel, van egy másik felesége, akiről senki sem tud. - Sherlock!
- Legalábbis rajtam kívül. - Nem tudom, miről beszél, igazán nem tudom.
-Ez mégis mi a francért kellett? - Te nem értheted.
Menj utána, és kérj bocsánatot.
- Bocsánatot? - Hmm.
Ó, John, annyira irigyellek.
Irigyelsz?
Az agyad olyan nyugodt, egyszerű, alig használod.
Az enyém olyan, mint egy irányítást vesztett motor.
Egy rakéta, amely darabokra robban, mert beragadt a kilövőálláson. Szükségem van egy ügyre.
De hát most oldottál meg egyet, leszúrva egy döglött disznót!
Az ma reggel volt.
- Mikor jön a következő? - A honlapon sincs semmi?
"Mr. Sherlock Holmes. Sehol sem találom Harangvirágot.
Nagyon szépen kérem, tudna segíteni?
- Harangvirág? - Egy nyuszi, John. De van tovább is.
Mielőtt Harangvirág eltűnt, elkezdett világítani.
"Mint egy tündér", legalább is a kis Kirsty szerint. Másnap reggel Harangvirág eltűnt.
A ketrec zárva, nincs nyoma erőszakos behatolásnak.
Miket is beszélek, ez ragyogó! Hívd Lestrade-ot!
Mondd neki, hogy keressen egy szökött nyulat. - Most komolyan? - Vagy ez, vagy Cluedo.
Na nem. Olyat soha többé nem játszunk.
- Miért nem? - Mert nem lehet, hogy áldozat volt a tettes.
- Ez az egyetlen megoldás. - De nincs benne a szabályokban.
Akkor a szabályok rosszak!
Egy csöngetés.
Keményen nyomta, de alig fél percig.
Ügyfél!
Dartmoor mindig is a mítoszok és a legendák földje volt,
de talán valami más is leselkedik ránk?
Valami nagyon is valóságos.
Dartmoorban kapott helyet a kormány egyik legtitkosabb katonai művelete,
a vegyi és biológiai fegyvereket kutató központ,
amiről úgy tartják, hogy a legszigorúbb intézmény az országban.
A második világháború óta
folyamatosan keringenek rémhírek a baskerville-i kísérletekről.
Génmutációkról, álllatokról, akiket a csatatérre tenyésztettek.
Vannak, akik hisznek abban, hogy ezen a területen, az ősi vadvilág közepén,
minden képzeletet felülmúló borzalmak léteznek.
De a nagy kérdés az, vajon be van-e mindegyik zárva?
Csak egy gyerek voltam.
Kint a mocsárban.
Sötét volt, de tudom, mit láttam.
Tudom, mi ölte meg az apámat.
Mit látott?
Épp most jött volna.
Igen, egy TV-interjúban. Jobban szeretem elsőkézből.
Igen, persze, sajnálom.
Elnézést.
Csak nyugodtan.
De azért ennél gyorsabban.
- Járt már Dartmoorban, Mr. Holmes? - Nem.
Gyönyörű hely, még nem láttam olyat,
kissé zord, de csodálatos.
Nem érdekel. Tovább.
Miután anya meghalt, apa meg én gyakran sétáltunk.
Minden este kimentünk a mocsárra.
Remek. Akkor ugorjunk arra a részre, amikor az apját meggyilkolták, az hol történt?
Van egy hely,
egyfajta nevezetesség, az Árnyasbarlang.
Ez a pokol ősi neve.
Igen?
Látta aznap éjjel az ördögöt?
Igen.
Hatalmas volt.
Szénfekete volt a szőre, és vörösen izzottak a szemei.
Elkapta.
Beleharapott, széttépte...
Nem emlékszem többre.
Másnap reggel találtak rám, a mocsárban bolyongva.
Az apám testét soha nem találták meg.
Hm.
Vörös szemek, fekete szőr, hatalmas...
Kutya? Farkas?
Genetikai kísérlet?
Most kinevet, Mr. Holmes?
Miért, maga viccel?
Az apám mindig arról beszélt, milyen dolgokat művelnek Baskerville-ben.
A szörnyekről, amiket ott tenyésztenek.
Az emberek kinevették.
Legalább a TV-nél komolyan vettek.
- És, felteszem, Devon rögtön turisztikai célpont lett. - Igen...
Henry, bármi is történt az apjával, annak már húsz éve.
Miért most jött el hozzánk?
Nem hiszem, hogy segíteni tud, Mr. Holmes, ha ennyire viccesnek találja!
- Csak a tegnap este miatt. - Miért, mi történt tegnap este?
Hogy...honnét tudja?
Nem tudom, észrevettem.
Az első vonattal jött Devonból ma reggel.
Elfogyasztott egy pocsék reggelit, valamint egy csésze kávét. A szemben ülő nőnek megtetszett.
Habár elsőre magának is tetszett, végül meggondolta magát.
Már tűkön ülve várja, hogy elszívhassa a mai első szál cigijét.
Üljön le, Mr. Knight. Boldoggá tenne, ha dohányozna.
- Honnét a fenéből jött rá erre? - Nem érdekes...
- A jegy darabkái ott a kabátján. - Ne most!
- Már régóta erre vártam! - De ez magamutogatás. -Akkor az, de mindenki ezt csinálja.
A szalvétát használta a kilöttyent kávé feltörlésére.
A folt erősségéből ítélve nem tejjel itta.
Ketchupfoltok is vannak rajta, mint ahogy a száján és a kabát ujján.
Meleg reggeli, vagy valami hasonló, amit a vonatokon lehet kapni. Talán szendvics.
Honnét tudja, hogy pocsék volt?
Lehet másmilyet kapni egy vonaton? A lány.
Egyértelműen női kézírás, a telefonszámát felírta a szalvétára.
Az írás szögét megnézve biztosan magával szemben ült.
Miután leszállt, a szalvétával itatta fel a kilöttyent kávét,
így véletlenül elmaszatolva a számokat.
Az utolsó négy számjegyet egy másik tollal átírta, tehát meg akarta tartani.
De ebbe a szalvétába törli az orrát, szóval annyira mégsem.
Aztán nikotinnyomok vannak a reszkető ujjain, felismerem a jeleket.
A vonaton tilos a dohányzás, azelőtt pedig nem volt ideje, mielőtt taxival idejött.
Alig múlt negyed tíz, maga pedig kétségbe van esve.
Az első vonat Londonba 5:46-kor gördül ki Exeterből.
A legelsővel jött, szóval valami nagyon fontos történt tegnap este. Tévednék?
Nem.
Igaza van.
Teljes egészében igaza van.
- A francba is, maga nem vesztegeti az időt. - Ez a munkám. Most fogja be, és elő a cigivel.
Öhöm.
Henry, hét éves korára mindkét szülője meghalt?
Tudom, hogy...
Ez nagy trauma lehet.
Valaha is eszébe jutott, hogy talán maga találta ki a történetet...
... hogy fel tudja dolgozni?
Ezt mondja Dr. Mortimer is.
- Ki? - A pszichológusa. - A pszichológusom.
Nyilvánvaló.
Louise Mortimer.
Miatta mentem vissza Dartmoorba.
Azt mondja, szembe kell néznem a félelmeimmel.
Mi történt, amikor visszament az Árnyasbarlangba tegnap este?
A pszichológusa tanácsára ment oda, most pedig egy detektívvel beszél.
- Mit látott, ami mindent megváltoztatott? - A barlang egy furcsa hely.
Olyan hideg van ottt, annyira rémisztő.
Ha költészetet akarok, elolvasom John szerelmes emailjeit. Mit látott?
Lábnyomokat.
Pontosan ott, ahol az apámat széttépte.
Férfi vagy női?
- Egyik sem. Hanem... - Ennyi? Semmi több? Csak lábnyomok?
Igen, de azok...
Dr. Mortimernek igaza van. Gyerekkori trauma egy kitalált emlékkel elnyomva.
- Unalmas. Viszlát, Mr. Knight, köszönöm a dohányzást. - Mi van a lábnyomokkal?
Valószínűleg tappancsnyomok, bármi lehet, tehát semmiség.
Menjen vissza Devonba, és igyon egy teát az egészségemre.
Mr. Holmes, azok egy hatalmas véreb lábnyomai voltak.
Mondja még egyszer.
Lábnyomokat találtam, nagyok...
Nem, nem, nem, ahogy az előbb.
Ismételje el úgy, ahogy az előbb mondta, pontosan úgy.
Mr. Holmes,
azok egy hatalmas véreb lábnyomai voltak.
- Elvállalom az ügyet. - Mit mondtál?
- Köszönöm, hogy megosztotta velem, nagyon ígéretesnek tűnik. - Mit mondtál?
Egy perccel ezelőtt a lábnyomok még unalmasak voltak, most meg ígéretesek?
Semmi köze sincs a lábnyomokhoz, már megint nem figyeltél. Hallotál valamit Baskerville-ről?
Nem sokat. Nagyon titkos.
- Kezdetnek megteszi. - Akkor maga is jön?
Nem hagyhatom el Londont, nagyon elfoglalt vagyok.
De ne aggódjon, a legjobb emberem állítom az ügyre.
Johnban mindig megbízhatok, hogy a megfelelő adatokat küldi el, mivel nem ért belőlük semmit.
- Miről beszélsz? Nincs is ügyed! Azon panaszkodtál... - Ott van Harangvirág!
- Az eltűnt sötétben világító nyuszi. A NATO fel van háborodva. - Akkor nem jön?
Oh.
Oké.
Már nincs rájuk szükségem. Dartmoorba megyek.
- Menjen előre, Henry, mi majd később megyünk. - Akkor maga is jön?
Egy húsz éves eltűnés, egy óriási véreb?
Semmi pénzért ki nem hagynám!
...együtt hajózni, csak engem nem akartál magaddal vinni!
Uhh! Úgy tűnik, Mrs. Hudson végül eljutott a doncasteri feleséghez.
Hm. Várj, amíg rá nem jön, hogy van egy Islamabadban is.
A Paddington Stationre.
Az ott Baskerville.
Az... ott Grimpen.
Szóval az ott....
Igen, az Árnyasbarlang.
- Az ott micsoda? - Hm?
Aknamező?
Alapjában véve Baskerville egy katonai bázis,
szóval biztos távol akarják tartani az embereket.
Világos.
Három túra naponta. Mondja el a barátainak, bárkinek.
Remélem, találkozunk. És ne feledjék, ne menjenek a mocsárra éjszaka,
ha kedves az életük. Vigyázzanak magukra.
Hideg van.
Ez a része mindig ugyanaz.
Mi változik?
Van valami más. Egy szó.
Liberty.
Liberty?
Meg egy másik.
In.
I.N.
Liberty In. Mit gondol, mi lehet ez?
Sajnálom, nincs több kétágyas szobánk.
Semmi baj. Mi nem...
Tessék.
- Kösz. Itt a visszajáró. - Kösz.
Tessék.
Nem tudom nem észrevenni a mocsár térképén a halálfejet.
Ó, az.
- Kalózok? - Ja, nem. A nagy grimpeni aknamező. - Ah, értem.
Nem az, amire gondol. Ez a Baskerville-i próbaterület.
Így van már nyolcvanegynéhány éve.
-Nem hiszem, hogy egyáltalán valaki is még tudja, mi van ott. - Hm.
- Robbanószer? - Ó, nem csak az.
Azt mondják, ha betör oda az ember, szerencséje van, ha csak felrobban.
- Arra az esetre, ha körbenézne. - Kösz. Nem felejtem el.
Ja, bár a turizumusnak jót tett az ördögi kutya, szóval Isten áldja.
- Látta azt a műsort. A dokumentumfilmet? - Nem is olyan rég.
Isten áldja Henry Knightot, és az ő pokoli barátját.
- Látta valaha? - A kutyát? Én? nem, nem.
Fletcher látta.
Ő vezeti a szörnysétákat a turistáknak, tudja. Ő látta.
Jót tesz az üzletnek.
- Tényleg nincs okunk panaszkodni, Billy. - Igen, sok a szörnyvadász.
Nem kell hozzá sok, csak egy üzenet a Twitteren, aztán huss!
Elfogyott a Bacardi.
Ó, igen. Ott az a szörny, meg a nyavalyás börtön,
nem tudom, éjszaka hogy tudunk aludni.
- Na és te, Gary? - Mint egy kisbaba.
- Ez nem igaz. Horkol. - Hé, pszt.
- A magáé is horkol? - Van chipsük?
Igen. Nem. Rendben? Jó, vigyázz magadra. Szia.
Csatlakozhatok?
Az ugye nem igaz, hogy maga tényleg látta azt a kutyát?
- Maga újságíró? - Nem, dehogyis, csak kíváncsi.
- Látta? - Talán.
Van bizonyítéka?
- Miért mondanám el? Elnézést.
- Felhívtam Henryt. - Ennyit a fogadásról. - Tessék? - Fogadás?
- A tervemhez sötétség kell. Még egy fél óráig világos lesz. - Állj, milyen fogadás?
Ó, John és én fogadtunk 50 fontban, hogy nem tudja bizonyítani, hogy látta a kutyát.
Igen, a fiúk a pubban azt mondták, tudja.
- Hát akkor el fogja veszteni a pénzét! - Igazán?
Igen. Én láttam.
Nagyjából egy hónapja. Fent, a barlangnál. Tudja, ködös volt, így nem láttam túl sokat.
- Értem. Gondolom, szemtanú nincs. - Nincs, de... - Sosincs.
Ne, várjon, ezt nézze.
Ennyi? Ezt nem nevezném bizonyítéknak. Sajnálom, John, de én nyertem.
Várjon, ez nem minden. Az emberek nem szeretnek odamenni.
A barlanghoz.
Félnek tőle.
Csak nem kísértetjárta? Ezzel akar meggyőzni?
Ó, ne hülyéskedjen! Semmi ilyesmiről nincs szó.
De azt hiszem, van ott valami.
Valami elszabadult Baskerville-ből.
- Egy klón? Egy szuperkutya? - Talán.
Isten tudja, mivel permeteztek, vagy mit nem engedtek bele a vízbe ennyi év alatt.
Egyáltalán nem bízom bennük.
Csak ennyije van?
Volt egy haverom a honvédelmi minisztériumból.
Egyik hétvégére megbeszéltük, hogy elmegyünk horgászni, de aztán nem láttam.
Legalábbis késő estig nem.
Amikor újra találkoztunk, olyan fehér volt, mint a fal.
Most is látom magam előtt.
"Olyan dolgokat láttam ma, Fletcher," mondta,
"amilyeneket többé nem akarok."
"Szörnyű dolgokat."
Valami titkos katonai bázisra küldték, talán Porton Downba.
Vagy Baskerville-be, vagy máshová.
Ott a laborokban, a szupertitkos laborokban,
szörnyű dolgokat látott, azt mondta.
Kutyaméretű patkányokról mesélt.
Meg kutyákról, lónagyságú kutyákról.
Ööö, 50-ben állapodtunk meg?
Kösz.
A belépőjét, kérem.
Köszönöm.
Van igazolványod Baskerville-be?
Hogyan?
Nem kifejezetten ide. A bátyámé.
Bárhová beeengednek. Ez, hát, ez már rég megvan. A biztonság kedvéért.
- Remek! - Most mi van? - El fognak kapni! - Dehogyis.
- Jó, most még nem. - Van öt percünk.
"Üdv, csak beugrottunk körbenézni a szigorúan titkos fegyverbázison."
"Tényleg? Fantasztikus. Épp most forrt fel a teavíz." Vagy ez, vagy lelőnek minket.
- Rendben van. - Köszönjük.
- Egyenesen tovább, uraim. - Mycroft nevétől szó szerint kitárul minden ajtó.
Már mondtam, gyakorlatilag ő a brit kormány.
Nagyjából 20 percünk van, mielőtt észreveszik, hogy valami nem stimmel.
- Mi az? Valami baj van? - Valami baj van, uram!
- Igen, uram. Sajnálom, uram. - Számítottak ránk?
Amint megtudtuk, hogy ön az, Mr. Holmes. Lyons tizedes vagyok a biztonságiaktól.
- Van valami baj, uram? - Remélem nincs, tizedes. - Nem igazán ellenőriznek minket.
Szúrópróbaszerűen sem?
- John Watson kapitány, ötös számű szárazföldi csapat. - Uram.
Barrymore őrnagy nincs elragadtatva, uram. Mindkettejüket látni akarja.
Sajnos arra nem lesz időnk. Mindenhol körül akarunk nézni.
- Gyerünk, haladjunk. Ez egy parancs, tizedes. - Igenis, uram.
BELÉPÉS ENGEDÉLYEZVE
- Szép volt. - Már évek óta nem csináltam.
- Élvezted? - Ó, igen.
CCV1. belépési engedély függőben. holmes, mycroft. legmagasabb fokozat. feldolgozás alatt
- Hány állatot tartanak itt? - Rengeteget, uram.
- Valaha egy is kiszabadult? - Ahhoz tudniuk kéne a liftet használni, uram.
- Ennyire nem okosítjuk ki őket. - Hacsak nincs segítségük.
- Ó, és maga? - Semmi baj, Dr. Frankland,
- csak körbevezetem ezeket az urakat. - Ó, új arcok, remek.
Vigyázzanak, hogy nem ragadjanak itt, én csak egy csapot jöttem szerelni.
- Milyen mélyre megy az a lift? - Eléggé, uram.
És mi van odalent?
Valahol a kukákat is tárolni kell, uram.
Erre tovább, uraim.
Szóval pontosan mit is csinálnak itt?
Azt hittem, maga tudja, uram, hiszen ez egy vizsgálat.
De nem vagyok szakértő.
Mindent az őssejtkutatástól az egyszerű nátha gyógyításáig, uram.
- De leginkább fegyverek? - Ha úgy vesszük, igen.
- Biológiai, vegyi? - Az egyik háborúvéget ér, egy másik máris kezdődik, uram.
Új ellenségeket kell legyőzni. Fel kell készülnünk.
Oké, Michael, most próbáljuk meg Harlow 3-mal.
- Dr. Stapleton... - Stapleton?
Igen. Ez ki?
- Legmagasabb fokozat, hölgyem, a kormány parancsára. Vizsgálat. - Igen?
Minden engedélyünk megvan, Dr. Stapleton. Maga mit csinál Baskerville-ben?
Minden engedély megvan, nem ez a lényeg?
Nem mondhatom el. Hivatali titok.
Ó, biztos vagyok benne, hogy elmondhatja, és ajánlom, hogy ez maradjon is így.
Sok vasat tartok a tűzbe.
Szeretem összekeverni a dolgokat.
De főleg genetika. Mostanában ez a vas izzik a legjobban.
Stapleton! Tudtam, hogy hallottam már a nevét.
Én kétlem.
Az emberek azt mondják, nincsenek véletlenek.
Milyen unalmas lehet az életük.
- Szóval beszélt a lányommal? - Miért kellett Harangvirágnak meghalnia, Dr. Stapleton?
- A nyúl? - Egy bezárt ketrecből tűnt el, ami mindig sokatmondó. - A nyúl?
- Biztosan belsős munka. - Úgy gondolja?
Miért? Mert világított a sötétben?
Egyáltalán nem tudom, miről beszél. Ki maga?
- Egyelőre eleget láttunk. Köszönjük. - Ennyi?
Ennyi. Erre, nem igaz?
Csak egy perc!
Csak azért törtünk be egy katonai bázisra, hogy egy nyúl után vizsgálódjunk?
CCV1 - engedélykérés lehetséges 5 szintű biztonsági rés
SÜRGŐS. SÜRGŐS. SÜRGŐS. értesítés holmes, mycroft
Hah! 23 perc. Mycroft egyre lassabb. (Mit művelsz? M)
Helló ismét.
Ööö... őrnagy....
Ez a végletekig botrányos! Nekem miért nem szóltak?
Barrymore őrnagy, ugye? Igen, jó, remek.
Nagyon jó, le vagyok nyűgözve. Nem igaz, Mr. Holmes?
- Teljesen. - Baskerville-t azért hozták létre, hogy megszüntessék ezt a bürokratikus hülyeséget. - Sajnálom. - Vizsgálatot!
- De nem maradhatnak teljes felügyelet nélkül, ki tudná, mire folyamodnának. Csak sétálj. - Uram!
- Illetéktelen kártyahasználat, uram - Tessék? - Most kaptam a hívást.
Ez igaz? Kik maguk?
Nézze, minden bizonnyal valami hiba történt.
Biztos, hogy nem, Mycroft Holmes.
- Programhiba. Ezt is bele kell írnom a jelentésembe. - Mi a fene folyik itt?
Semmi baj, őrnagy úr. Ismerem ezeket az urakat.
- Tényleg? - Kicsit lassan ismertem fel,
de Mr. Holmes megjelenésére nem igazán számítottam.
- Nos... - Örülök, hogy találkozunk, Mycroft.
Szerencsém volt találkozni Mr. Holmesszal egy WHO-konferencián... Brüsszelben, ha nem tévedek?
- Bécsben. - Igen, Bécsben.
Ez itt Mycroft Holmes, őrnagy úr. Nyilvánvalóan valami hiba történt.
Maga felel értük, Dr. Frankland.
- Majd én kikísérem őket, tizedes. - Rendben, uram.
Köszönöm.
Henry Knightról van szó, nem igaz? Gondoltam.
Tudtam, hogy segítségre van szüksége, de nem hittem volna, hogy Sherlock Holmest keresi fel!
Ne aggódjanak. Tudom, hogy kik maguk. Állandóan a honalpjukat nézem.
- Azt hittem, abban a sapkában lesz. - Az nem az én sapkám.
- Alig ismertem fel magát a sapka nélkül. - Az nem az én sapkám.
- Szeretem a blogját is, Dr. Watson. - Ó, köszönöm.
- A pink ügy. Meg az a másik, az alumínium makóval. - Igen.
- Ismeri Henry Knightot? - Hát, inkább az apját.
Annyi fura elképzelése volt erről a helyről.
De nagyon jó barát volt.
Most nem igazán tudok beszélni.
Itt van a rádiótelefonom száma.
Ha valamiben tudok segíteni, csak hívjanak.
Nem is kérdeztem, Dr. Frankland, de mi is a maga feladata itt?
Ó, Mr. Holmes, szívesen elmondanám,
de akkor természetesen meg kéne ölnöm magukat.
Ez szörnyen nagyravágyó lenne magától. Meséljen Dr. Stapletonról.
Kollégáról nem mondok rosszat.
Jót viszont mondana, de szemmel láthatóan ezt sem teszi.
Pedig én próbálkozom.
- Majd keresem. - Bármikor.
- Tehát? - Tehát?
Mi a helyzet a nyúllal?
Ó, kérlek, most ne, ha lehetne.
- Mit? - Te, hogy ilyen titokzatos az... arcod,
meg hogy felhajtod a kabát gallérját, hogy olyan menőnek tűnj.
- Nem csinálok ilyet. - Dehogyisnem.
Szóval az email Kirstytől. Az eltűnt világító nyuszi.
Kirsty Stapleton, akinek az anyja a génmanipulációban szakosodott.
Miatta világított a sötétben a nyuszi?
Valami fluoreszkáló gén lehet.
Elkülönítették, majd az egyedbe fecskendezték. Manapság ez nem nehéz.
Tehát?
Tehát tudjuk, hogy Dr. Stapleton titkos genetikai kísérleteket hajt végre állatokon.
Az a kérdés, hogy valami halálosabb állaton is dolgozott-e, mint egy nyúl.
Az igazat megvallva, ez bármit jelenthet.
- Üdv. - Üdv.
Jöjjenek be, jöjjenek.
Ez itt...
Maga... gazdag?
- Ja. - Jó.
Van néhány szó, ami folyamatosan megjelenik.
Liberty.
- Mint szabadság? - Liberty. - És?
In.
Ennyi.
Befejezte?
- Ez mond neked valamit? - Szabadság a halálban, így mondják, nem? Az egyetlen igazi szabadság.
Na és most?
- Sherlock... van terved? - Igen.
- Remek. - Elkísérjük a mocsárhoz.
- Oké. - És megnézzük, valami megtámadja-e. - Tessék?
- Amiről eszébe jutna valami. - Éjszaka?
- Azt akarják, hogy éjjel menjek oda? - Hm, ez a terved.
- Ragyogó. - Tudsz jobbat? - Ez nem egy terv.
Ha tényleg létezik a szörny, John, ez az egyetlen, amit tehetünk. Megtudjuk, hol él.
Sherlock.
U, M, Q, R, A. Umqra?
Sherlock.
- Találkoztam egy barátjával? - Tessék?
Dr Franklanddel.
Ó, igen, Bob.
Úgy tűnt, nagyon aggódik magáért.
Ó, ő mindig ilyen aggodalmaskodó volt.
Nagyon kedves velem, amióta csak visszatértem.
- Ismerte az apját? - Igen.
De Baskerville-ben dolgozik. Ez nem jelentett problémát az apjával?
Hát a barátok már csak barátok, nem? Nézze meg magát meg Johnt.
Mi van velünk?
Azt akarom mondani, hogy ő nagyon őszinte, maga pedig...
Bob bácsi és apa megegyeztek, hogy soha nem beszélnek a munkáról.
Az Árnyasbarlang.
Sherlock.
Istenem, Istenem, Istenem, édes Istenem!
Maga is látta?
- Hallották? - Láttuk. Láttuk!
Nem, én nem láttam semmit.
Mi? Miről beszél?
Nem láttam semmit.
Nézze, biztos, hogy látta.
Én láttam. Neki is kellett látnia. Neki is.
Miért? Miért? Miért mondaná ezt?
Ott volt, tényleg.
Henry, Henry, kérem, üljön le. Próbáljon meg pihenni.
- Jól vagyok, jól vagyok. - Keresek magának valamit, ami segít elaludni. Rendben?
Ez jó hír, John.
Ez...ez...remek.
Nem vagyok őrült.
Van odakint egy véreb.
És Sherlock is látta. Mindegy, mit mond, látta.
Eléggé rosszul van. Összezavarodott.
Teljesen meg van győződve arról, hogy egy mutáns kutya kószál a mocsárban.
Ami ugye nincs, nem igaz?
Ha az emberek tudnának mutáns kutyákat létrehozni, arról tudnánk.
Rögtön pénzzé tennék. Ez a dolgok rendje.
Figyelj, a mocsárban valaki Morse-jelekkel üzent.
Azt hiszem, Morse. Bár sok értelme nincs.
U, M, Q, R, A, ennek van valami értelme?
Szóval eddig mit tudunk?
Vannak lábnyomaink, mert Henry felfedezett néhányat,
csakúgy, mint az az idegenvezető.
Mind hallottunk valamit.
Csak körül kéne nézni, kinek van hatalmas kutyája.
- Henrynek igaza van. - Tessék?
Én is láttam.
- Tessék? - Én is láttam, John.
Egy...egy pillanat. Mit is láttál?
Egy vérebet. Ott a barlangnál.
Egy óriási vérebet.
Figyelj, Sherlock, racionálisan kell gondolkoznunk.
Pont te, annyi ember közül, te nem...
Maradjunk annál, amit tudunk. Ragaszkodjunk a tényekhez.
Ha egyszer kizártad a lehetetlent, ami marad, bármilyen valószínűtlen is, igaznak kell lennie.
Ez mit jelent?
Hah.
Nézz rám, John, félek.
Félek.
Sherlock.
Mindig meg tudtam tartani a távolságot.
Elszakadni az érzelmektől.
De most nézd, a testem árulkodik.
Olyan érdekesek az érzelmek.
Homok a gépezetben, a szálka a szemben.
Rendben, Spock, csak...nyugodj meg.
Az utóbbi időben igen feszült voltál, ezt te is tudod.
Azt hiszem, hogy amikor odamentél, kicsit beleélted magad.
Beleéltem magam?
A hely sötét volt és rémisztő.
Én? Velem nincs semmi baj.
Hm.
Sherlock...
- Sherl... - Nincs velem semmi baj. Nem érted!?
Azt akarod, hogy bebizonyítsam?
Egy nagy kutyát keresünk, igaz? Egy hatalmas kutyát, ez a ragyogó elméleted. Cherchez le chien.
Hol kezdjük? Mondjuk velük?
Az érzelmes özveggyel meg a fiával, a munkanélküli halásszal?
- A válasz igen. - Igen? - Van egy Whisky nevű West highland terrierjük, de nem arra vadászunk.
- Az Isten szerelmére! - Nézd meg a pulóverét, alig viselte. Szemmel láthatóan kényelmetlen.
Lehet, hogy az anyag, vagy a borzalmas minta miatt, feltételezhetően ajándék volt.
- Az anyja kegyeit keresi. Miért? Valószínűleg a pénz.
Meghívta egy vacsorára, de ő maga keveset evett.
- Le akarja nyűgözni, de a saját ételén próbál spórolni. - Talán nem éhes.
Nem, az kis tányér, előétel. Gyakorlatilag tisztára nyalta. Az anyja már a desszertnél tart.
Ha a nő hívta volna meg, annyit ehetett volna, amennyit csak akart.
Éhes, de nem túl gazdag, látszik az ingujján és a cipőjén.
Csak egy anya adhat ilyen karácsonyi ajándékot.
Esetleg egy nagynéni, vagy egy nővér, de az anya sokkal valószínűbb.
Horgász volt, a kezén a sebek jellegzetesek, a horog okoz ilyeneket.
De nem frissek, tehát feltehetően régóta munkanélküli.
Nem túlzottan iparosodott vidék, szóval az özvegy anyától kér segítséget. Özvegy?
Van egy férfi jegygyűrű egy láncon a nyakában, világos, hogy a néhai férjéé,
mert túl nagy az ujjára. Jól öltözött, de az ékszerek mind bizsu.
Jobbra is telne, de az érzelmek miatt kötődik hozzájuk.
A kutya? Apró szőrszálak a lábszárán, de csak a térdéig,
következésképpen kisméretű kutya, felthetőleg egy terrier.
- Egy Whisky nevű westie. "Ezt honnét tudod?"
Ugyanazzal a vonattal jött, mint mi, és hallottam a nevét. Ez a hallgatózás.
Mind az öt érzékszervem használom, nem úgy, mint egyesek, szóval jól vagyok.
Valójában soha nem voltam még ilyen jól, szóval most hagyj békén!
Jó, rendben.
Ok.
- Miért is hallgatnál meg? Hiszen csak a barátod vagyok. - Nekem nincsenek barátaim.
Nincsenek.
Vajon miért...
Ó, Mr. Selden, már megint itt tarunk?
Megpróbálom elkapni az övemmel.
Ó, Istenem.
Henry pszichológusa a Cross Keys Pubban van. S
Tehát?
Beszélgetnél vele?
Kép letöltése...
Ezt a barmot.
Ahh, ahh!
Ez olyan vicces!
- Még egy kis bort, doktornő? - Le akar itatni, doktor úr?
Eszembe sem jutott.
- Egy darabig azt hittem, fel akar szedni. - Ó, hol rontottam el?
- Amikor a pácienseim felől kezdett érdeklődni. - Henry egyik régi barátja vagyok.
Igen, és ő az egyik páciensem, szóval róla nem beszélgethetünk.
Bár mesélt már az összes régi barátjáról.
- Maga melyik? - A legújabb?
Oké, mi van az apjával? Ő nem volt a maga betege.
Ő nem az összesküvés-elméletekért bolondult... rajonogott?
- Csak akkor bolond az ember, ha nincs igaza. - És neki nem volt igaza?
- Nem hiszem. - De állandóan Baskerville járt a fejében.
Meg hogy miket művelnek ott.
Henryvel nem lehet ugyanez a probléma, amikor elkezdett képzelődni?
Miért gondolja, hogy erről fogok magával beszélgetni?
Mert szerintem aggódik érte, és mert én is orvos vagyok.
És mert van egy barátom, aki lehet, hogy hasonló problémával küzd.
- Á, Dr. Watson! - Üdv. - Helló.
- Hogy halad a nyomozás? - Helló.
Milyen nyomozás?
Hát nem tudja? Nem olvassa a blogot? Sherlock Holmes.
- Ez... - Sherlock ki?
Magánnyomozó. Ő az asszisztense.
- Asszisztens? - Hát együtt is laknak. - Remek!
Együtt...?
Ő itt Dr. Mortimer, Henry pszichológusa.
Ó, helló. Bob Frankland.
Figyeljen, mondja meg Sherlocknak, hogy Stapletonon tartom a szemem.
Bármikor beszélgethetünk. Rendben?
Ó.
Miért nem hívja meg őt egy italra? Úgy látom, kedveli magát.
Reggelt! Hogy vagyunk?
Én...
- Én nem aludtam túl jól. - Ó, ez nagy kár.
- Főzhetek egy kávét? Ó, nézze, ott egy kis penész.
Figyeljen, múlt éjjel...
Miért mondta azt, hogy nem látott semmit?
- Igaz, én is csak egy pillanatra láttam a vérebet... - Véreb?
- Mi? - Miért véreb? Miért hívja így?
- Miért? Mire céloz? - Furcsa, nem igaz?
Érdekes szóhasználat, régies.
Ezért vállaltam el az ügyet. "Mr. Holmes, azok egy hatalmas véreb lábnyomai voltak."
Miért azt a szót, hogy "véreb"?
Nem tudom, soha nem is...
Egyébként azt hiszem, kihagyom a kávét.
Jutottál valamire azzal a Morse-üzenettel?
Nah.
U, M, Q, R, A, nem igaz? Umqra.
- Semmi. - Umqra...
Figyelj, felejtsd el. Azt hittem, rájöttem valamire, de nem.
- Biztos? - Igen.
- Mi van Loiuse Mortimerrel, tőle mit tudtál meg? - Semmit.
Az baj. De csak van valami híred?
Most próbálsz vicces lenni?
Egy kicsit meg akartam törni a jeget.
A vicces nem áll jól. Maradj a jégnél.
- John... - Semmi baj.
Várj, valami történt tegnap este, valami, amit azelőtt még soha nem tapasztaltam.
- Igen, mondtad. Féltél. Sherlock Holmes megijedt. - Több volt ez, John, kételkedtem.
Kételkedtem.
Egészen teganp estig meg tudtam bízni az érzékeimben, abban, hogy a szemem nem csap be.
- Ugye tényleg nem azt hiszed, hogy valamilyen szörnyet láttál tegnap? - Nem, azt nem hiszem.
De mégis láttam, szóval az a kérdés, hogyan? Hogyan?
Igen.
Ja, igen, remek.
Szóval van mit folytatnod. Sok sikert hozzá.
Figyelj, John, amit mondtam, azt úgy is gondoltam.
Nincsenek barátaim.
Csak egy van.
Rendben.
John?
John! Fantasztikus vagy! Lenyűgöző!
Jó, elég lesz, nem kell túlzásba vinni.
- Talán nem a tiéd a legragyogóbb elme, de mint lámpahordozó, páratlan vagy. - Kösz. Micsoda?
- Egyesek, akik ugyan nem zsenik, képesek a zsenit előhozni másokból. - Épp most kértél bocsánatot.
Ne szúrd el. De mit is tettem, ami ilyen rohadtul hatásos?
Igen?
Mi van, ha ez nem egy szó, hanem különálló betűk?
Szerinted ez egy rövidítés?
Fogalmam sincs, de...
- Maga mi a fenét keres itt? - Én is örülök a találkozásnak.
- Képzelje, nyaralok. - Nem tudom elképzelni.
- Helló, John. - Greg.
Hallottam, hogy erre járnak. Miben sántikálnak?
A TV-ben mutatott pokolfajzat után nyomoznak?
- Magyarázatot kérek, felügyelő. Mit keres itt? - Már mondtam, nyaralok.
- Maga csokibarna. Nyilvánvalóan most fejezte be a nyaralást. - Kellett még egy.
- Ó, Mycroft az, nem igaz? - Figyeljen... - Persze, hogy ő.
Egy említés Baskerville-ről, aztán elküldi az idomárom inkognitóban, csak hogy felügyeljen.
- Ezért hívatja megát Gregnek? - Ez a neve.
- Tényleg. - Igen. Ha valaha is érdekelte.
És nem vagyok az idomárja.
És nem úgy ugrálok, ahogy a bátyja fütyül.
- Éppenséggel maga épp kapóra jön. - Miért?
Hát, nem álmodoztam, Sherlock.
Azt hiszem, találtam valamit. Nézd.
Nem hittem volna, hogy fontos lesz.
De egyre inkább úgy néz ki. Ez rengeteg hús egy vegetáriánus étteremben.
Ragyogó.
Egy kellemes, ám félelmetes felügyelő a Scotland Yardról, akinek messzire ér a keze, sokat segíthet.
Pultos!
Ez mi?
- Kávé. Főztem egy kávét. - Soha nem főzől kávét.
- Nem kéred? - Nem kell állandóan bocsánatot kérned.
Köszönöm.
Nem cukorral iszom.
A tételek két hónapja jelentkeznek.
Ez kedves tőled. Nagyon jó.
A TV-műsor után jutott eszükbe az ötlet, nem igaz?
Nekem. Nekem jutott eszembe.
Sajnálom, Gary. Nem tudtam megállni.
- Ettem egy baconos szendvicset Cal esküvőjén, és a többi csak úgy jött. - Szép próbálkozás.
Nézze, csak egy kicsit be akartuk lendíteni az üzletet.
Egy hatalmas kutyát szabadon engedni a mocsárban, isteni ötletnek tűnt.
Olyan, mint egy saját Loch Ness-i szörny.
- És hol tartják? - Nem messze van egy régi bányászakna.
- Egész jól elvolt. - Volt?
Nem tudtuk kordában tartani. Ördögi teremtmény volt.
Aztán, egy hónappal ezelőtt,
Billy elvitte az állatorvoshoz, és...
Halott?
Elaltatva.
Igen, nem volt más választásunk.
Tehát vége van.
Csak egy vicc volt, tudja?
Ja, nagyon vicces.
Majdnem az őrületbe kergettek valakit.
Tudja, igazából örül annak, hogy maga itt van. Persze titokban.
Tényleg?
Ez kedves.
Gondolom, örül, hogy újra összeállt a nagy csapat.
Hízeleg az ő...
Aspergerének?
- Szóval maga hisz nekik, hogy elaltatták a kutyát? - Nincs okom nem hinni.
Remélem, semmi baj nem lesz belőle.
Nem igazán tudom, mivel is vádoltam meg őket. Beszélek a helyi erőkkel.
Akkor ennyi. Később beszélünk.
Borzasztóan élvezem. Jó egy kis friss levegőt szívni.
- Szóval az ő kutyájukat látták a mocsárban? - Nagyon úgy néz ki.
De te nem azt láttad, az nem egy átlagos kutya volt.
Nem. Hatalmas volt.
Izzó, vörös szemei voltak, és világított, John.
Az egész teste ragyogott.
Van egy ötletem, de vissza kell mennem Baskerville-be, hogy kipróbáljam.
Hogyan? A belépőkártyás ötletet már nem süthetjük el.
Talán nem is kell.
Helló, drága testvérem, hogy vagyunk?
Napot, uram. Leállítaná a motrot?
Köszönöm.
Amint bejutottunk, azonnal találkoznom kell Barrymore őrnaggyal.
- Rendben. - Ami azt jelenti, hogy te keresed a vérebet. - Ok.
A laborban.
Először Stapletont.
Veszélyes lehet.
Mennyire szeretném!
Miért is ne biztosítanék teljes hozzáférést a bázishoz?
- Ez egy elég egyszerű kérés, őrnagy úr. - Sosem hallottam még ennél furcsábbat.
- Adjon 24 órát, csak erre kérem. - Egy perccel sem többet.
Lehet, hogy teljesítenem kell a parancsot, de nem kell örülnöm neki.
- Amúgy nem tudom, mire számít, mit fog itt találni. - Az igazságot. - Miről?
Ó, értem.
A hosszú kabát elárulhatta volna.
Maga is olyan összesküvés-bolond?
Jó, hát menjen, keresse meg
a szörnyeket, a halálsugarat, a földönkívülieket.
Miért, vannak?
Csak úgy kérdeztem.
Ketten vannak. Még a 60-as években zuhantak ide.
Frédinek és Béninek hívjuk őket.
Sok szerencsét, Mr. Holmes.
Ah, ó, Istenem.
Óh, Istenem.
Aú.
Oó...
ENGEDÉLY MEGTAGADVA
Ó, ne már.
Halló?
Ne csináld, gyerünk.
Ne... ne légy nevetséges.
Vedd fel.
A pokolba is.
Rendben.
Itt van. Itt van velem.
Hol vagy?
Szabadíts ki, Sherlock, ki kell szabadítanod.
A nagy laborban, ahol legelőször voltunk.
Ó!
John...John?
Most, Sherlock! Kérlek.
Rendben, indulok. Beszélj tovább.
Nem tudok, meg fog hallani.
Beszélj tovább. Mit látsz?
John?
Itt vagyok.
Mit látsz?
Nem tudom. Nem tudom, de már hallom.
Hallottad?
Nyugodj meg. Már látod?
Már látod?
Nem, még nem.
Most már látom.
Már látom.
Itt van!
Jól vagy? John?
Jézus Krisztus! Ez a véreb volt.
Sherlock, itt volt, esküszöm, Sherlock, biztos...
Te...te láttad? Biztos, hogy láttad.
Rendben van, nincs semmi baj.
NEM, NINCS! SEMMI SINCS RENDBEN!
Láttam, tévedtem!
- Ne vonjunk még le következtetésket. - Mi?
- Mit láttál? - Már mondtam, a vérebet. - Nagy, vörös szemek? - Igen.
- Izzott? - Igen.
- Nem. - Micsoda?
Az izzást csak én találtam ki.
Azt láttad, amit látni akartál, mert én úgy meséltem.
- Begyógyszereztek. Mindannyiunkat. - Gyógyszer?
- Tudsz járni? - Persze, hogy tudok. - Akkor leplezzük le a szellemet.
Ó, visszatértek? Most mi jár az eszükben?
Gyilkosság, Dr. Stapleton.
Kifinomult, hidegvérű gyilkosság.
Elmondja maga, hogy mi történt Harangvirággal, vagy inkább én?
Rendben. Mit akarnak?
Elkérhetem a mikroszkópját?
Biztos, hogy jól van? Nagyon elgyötörtnek tűnik.
Nem, jól vagyok.
- Egy medúza GFP-fehérjéje volt, ha esetleg érdekli. - Tessék?
- A nyulakban. - Ja, igen.
Aequorea victoria, ha tudni akarja.
- Miért? - Miért ne?
Mi nem teszünk ilyen kérdéseket. Nem szokás.
De volt valami keveredés, és az egyik példány a laborból a lányomnál kötött ki,
így szegény Harangvirágnak mennie kellett.
- Micsoda együttérzés! - Tudom.
Néha utálom magam.
Tudja, bennem megbízhat, én is orvos vagyok,
mi egyéb van még e falak mögé rejtve?
Figyeljen, bármi, ami az eszébe juthat,
valaki épp azon már biztosan dolgozik. Természetesen.
- Klónozás? - Persze. Emlékszik Dollyra, a bárányra?
- Ember klónozása? - Miért ne?
És mi a helyzet más állatokkal. Ami nem bárány.
Nagy állatokkal.
A méret egyáltalán nem számít.
Csak az etika és a törvények szabnak határt, és mindegyik eléggé rugalmas.
- De nem itt Baskerville-ben. - Ez sem az!
- Jézusom! - Semmi. Az egésznek nincs értelme!
Mire számított, hogy mit fog találni?
Valamilyen drogot. Annak kell lennie.
Valamilyen hallucinogén vagy deliráns anyag.
- A cukorban nem volt nyoma. - A cukorban? - Igen, a cukorban.
Kizárásos alapon. Én láttam a kutyát, olyannak láttam, amilyennek elképzeltem.
Egy genetikusan előállított életforma.
Tudtam, hogy nem hihetek a szememnek, tehát volt hét másik lehetőség,
a legvalószínűbb a narkotikum.
Henry Knight is látta, de te nem, John. Te nem láttad.
Amióta Grimpenben vagyunk, ugyanazt ettük és ittuk, egy dolgot leszámítva.
- Cukor nélkül iszod a kávét. - Értem, és?
Henry konyhájából hoztam egy kis cukrot.
Teljesen összeállt.
- De talán nem is drog. - Nem, annak kell lennie.
De hogyan került be a szervezetünkbe? Hogyan?
Kell lennie valaminek, valaminek...
Valaminek...
Valami mélyen eltemetve.
- Kifelé. - Tessék?
- Kifelé. El kell mennem az elmepalotába. - Hová?
Mivel az elkövetkezőkben nem fog sokat beszélni, akár ki is mehetnénk.
- Hová? - Az ő elmepalotájába.
Ez egy emlékezőtechnika, egyfajta mentális térkép.
Kitalál egy térképet valamiről, nem is kell valós helynek lennie.
Ott helyezi el az emlékeit.
Elméletileg semmit sem felejt el. Csak meg kell találni az oda vezető utat.
- Szóval ez az elképzelt hely bármi lehet, egy ház, vagy egy utca? - Igen.
- De azt modta, palota, az övé egy palota? - Igen, miért is ne?
Szabadság, Egyenlőség, Testvériség
Oroszlánkutya Farkaskutya
Véreb.
Édes Istenem!
Édes jó Istenem! Én... én annyira sajnálom!
- John? - Rajta vagyok.
Project HOUND. A Véreb-projekt. Valahol biztos olvastam róla.
Egy CIA-kísérlet volt Libertyben, Indiana államban.
H.O.U.N.D.
Attól tartok, ennél tovább nem tudok menni.
Biztosan be tudunk lépni, jelszó nincs?
Gondolom, de azt csak Barrymore őrnagy tudja.
Jelszó, jelszó, jelszó.
Itt ült, amikor kitalálta.
- Leírná nekem? - Már találkozott vele. - Attól még elmondhatná.
Rohadtul szigorú, maradi, olyan, akit Szuezbe küldtek volna annak idején.
Jó, remek, konzervatív. Tradicionalista. Nem az a fajta, aki a gyereke nevét használná jelszónak.
Szereti a munkáját, büszke is rá, szóval a munkával kapcsolatos. Mi van szemmagasságban?
Könyvek.
Katonai folyóiratok bekötve. Hannibál.
Wellington. Rommel. Churchilltől Az angol ajkú népek történetének mind a négy kötete.
Churchill. Tiszteli Churchillt.
Egy példány a Downing Street-i évekből, öt különböző Thatcher-életrajz.
Nagyjából a nyolcvanas évek közepe. Apa és fia.
- Az idősebb Barrymore, kitüntetések. Kiváló Szolgálatért-emlékérem. - A dátumból ítélve falklandi veterán.
- Remek, akkor inkább Thatcher, mintsem Churchill. - Akkor ez a jelszó?
Nem! Az olyanoknál, mint Barrymore, csak a keresztnév jöhet szóba.
fokozott befolyásolhatóság
félelem és izgalom
feltételhez kötött rettegés
levegőben terjed
Hound.
Hm.
paranoia súlyos frontálislebeny-elváltozás
vérrög az agyban veszélyes felgyorsulás
súlyos koponyasérülés
többszörös gyilkosság
Jézusom.
A Véreb-projekt. Egy új deliráns drog, amely fokozottan befolyásolhatóvá teszi a használóját.
A szárazföldi csapatok ellen akarták bevetni, hogy teljesen szétzilálják az ellenséget
a félelem és az izgalom segítségével. De leállították, és 1986-ban titkosították.
- Azért, amilyen hatással volt a tesztalanyokra. - És azok a többiekre.
A hosszan tartó használattól megbolondultak. Kezelhetetlenül aggresszívvé váltak.
De valaki ismét előszedte? Folytatja a kísérletet?
- Talán már 20 éve finomítgatja. - De ki?
Ismeri ezeket a neveket?
Egyiket sem.
Öt vezető tudós.
20 évvel ezelőtt.
Talán a barátunk a kép hátterében áll.
Valaki, aki elég idős volt ahhoz, hogy ott legyen a kísérletben 1986-ban?
Valaki, aki a rádiótelefon szót használja, mert Amerikában élt egy ideig. John, emlékszel?
Itt van a rádiótelefonom száma.
Megadta a számát, ha szükségünk lenne rá.
Édes Istenem, Bob Frankland.
De Bob nem is ezen... Ő virológus. Ez vegyifegyver.
Itt kezdte.
Sosem tudta elfogadni, rögeszmésen bízott abban, hogy a szer működik.
Kedves tőle, hogy megadta a számát. Ideje, hogy találkozzunk vele.
Halló?
- Ki az? - Meg kell találniuk Henryt.
Louise Mortimer vagyok.
Louise, mi a baj?
Henry emlékezett. Aztán...
Megpróbált...
- Fegyvere van, fegyver van nála, és megpróbált... - Mit?
Elment. De meg kell állítaniuk, nem tudom, mire készül.
Hol, hol van most?
A házában. Én jól vagyok.
Jó, maradjon ott. Elküldünk magáért valakit, rendben?
- Henry? - Megtámadta. - Elment? - Hm.
Egyetlen helyre mehetett, oda, ahol az egész elkezdődött.
Lestrade? Menjen a barlanghoz. Az Árnyasbarlanghoz. És hozzon fegyvert.
Sajnálom.
Annyira sajnálom, apa.
- Ne, Henry, ne! - Lépjen hátrébb!
- Hagyjon békén! - Henry, nyugalom, nyugodjon meg.
Tudom, mi vagyok, tudom, mit akartam tenni.
- Csak tegye le a fegyvert. - Nem, már tudom, mi vagyok.
Biztos vagyok benne, Henry.
Már mindent elmagyaráztak, nem igaz?
- Nagyon aprólékosan. - Mi?
Valakinek el kellett hallgattatnia magát,
visszarángatnia a gyerekkorba, hogy biztossá tegyék az álmot, amihez mindketten ragaszkodnak,
mert maga emlékezni kezdett.
Emlékezzen, Henry, emlékeznie kell, mi történt, amikor még kisfiú volt.
Azt hittem, elkapta az apámat.
A véreb. Azt hittem... Ó, Jézus.
Én nem... én már nem tudom!
-Ne, Henry, az Isten szerelmére! - Henry, emlékezzen. "Liberty, In". Két szó.
Két szó, ami 20 évvel ezelőtt megijesztett egy gyereket. Kezdte összerakni a képet.
Aztán rájott, mi is történt akkor éjjel.
Nem egy állat volt, igaz, Henry?
Nem egy szörny.
Egy ember.
Nem tudta megérteni. Csak egy gyerek volt.
Szóval teljesen mássá formálta az emléket.
Aztán emlékezni kezdett, szóval meg kellett állítani.
Teljesen megőrjíteni, hogy senki se higgye el egy szavát sem.
Sherlock!
Rendben van.
Semmi baj.
De tegnap éjjel láttuk a vérebet. Mi láttuk...
Nem, bár tényleg volt itt egy kutya, Henry,
ami a lábnyomokat hagyta, ami megijesztette a szemtanúkat, de nem több, mint egy átlagos kutya.
Mindketten láttuk, de úgy, ahogy a begyógyszerezett elménk akarta, hogy lássuk.
Félelem és izgalom, így működik.
De szörny nem volt sosem.
Sherlock?
- Ne! Ne! Ne! Ne! Ne! - Henry, Henry... - Sherlock?
Ne! Ne! Ne! Ne! Neeeeee!
Henry?
Sherlock, te is látod?
Jó, ő nincs bedrogozva, Sherlock, szóval mi ez? Mi ez?
Rendben, még mindig itt van.
De ez csak egy kutya, Henry. Csak egy átlagos kutya.
Istenem!
Ó, Krisztusom!
Ne, ne!
Ez nem te vagy! Nem te!
Ahh...uhh...
- A köd! - Mi? - A köd, a drog a ködben van!
Az akta szerint a levegőben terjed. A Véreb-projekt a ködben van!
Ez egy vegyi aknamező.
Az Isten szerelmére, lője már le!
Nézze meg, Henry.
- Ne, ne! - Gyerünk, nézze meg.
Maga barom!
Maga...barom!
- 20 éve! 20 évig nem volt értelme az életemnek! - Már vége van, jöjjön.
Miért nem ölt meg?
Mert a halott embert meghallgatják, hát több kellett, mint egy gyilkosság.
Minden egyes szót alá kellett ásnia, amit valaha is az apjáról mondott.
Az eszköz az orra előtt hevert.
Vegyi aknamező, nyomásérzékelők a földben,
mindig mikor erre járt, kapott egy adagot.
A gyilkos fegyver és a bűncselekmény helyszíne egyszerre.
Haha, ez az ügy...Henry, köszönöm.
- Ragyogó volt! - Sherlock. - Mi az?
Az időzítés.
- Nem jó? - Nem, semmi baj.
Ez remek. Mert ez azt jelenti,
hogy az apámnak igaza volt.
Rájött valamire, nem igaz?
És ezért ölte meg, mert igaza volt,
mert maga nyakig benne volt a kísérletben.
Frankland!
Frankland! Siessenek.
Gyerünk, siessenek!
Nincs értelme, Frankland.
Kösz, Bill.
- Tehát nem altatták el a kutyát? - Nyilvánvaló.
Szerintem egyszerűen nem tudták megtenni.
Értem.
Nem, nem érted.
- Nem, nem értem. Érzelmek? - Érzelmek.
Figyelj, mi történt velem a laborban?
Kérsz hozzá valamit?
Nem jártam a barlangnál. Hogyan hallhattam azokat a hangokat? Azt mondtad, félelem és izgalom?
Biztos máshol kaptál egy adagot. Talán a laborban...
Láttad azokta a régi csöveket. Olyan lyukasak, mint egy szita.
- És ugyebár gázcsövek voltak, szóval... ketchup vagy barna mártás? - Várj!
Azt hitted, a cukorban van. Meg voltál győződve, hogy a cukorban van.
Jobb lesz, ha megyek, indul fél óra múlva egy vonat, szóval, ha akarsz...
Istenem! Te voltál!
Bezártál abba a nyavalyás laborba.
- Muszáj volt, az egy kísérlet volt. - Egy kísérlet? - Sss!
-Én igazán féltem, halálra rémültem! - Azt hittem, a cukorban van a drog, szóval tettem a kávédba.
Aztán mindent elintéztem Barrymore őrnaggyal. Szó szerint laboratóriumi körülmények között.
- Itt van velem. - Rendben, beszélj tovább, indulok.
- Beszélj tovább. - Nem tudok, meg fog hallani. - Mondd el, mit látsz.
Nem tudom, de most már hallom.
Tudom, milyen hatása van egy nagyszerű elmére, szóval ki kellett próbálnom egy átlagoson is.
Tudod, hogy értem.
- De nem a cukorban volt. - Hát nem,
- De nem tudhattam, hogy már érintkeztél a gázzal. - Tehát tévedtél. - Nem.
- Tévedtél. Nem a cukorban volt, tévedtél. - Egy kicsit.
Nem fordul elő többet.
Hosszú távú hatás?
Nincs. Miután a szervezet megszabadul tőle, nem lesz semmi baj.
Azt hiszem, efelől már intézkedtem.
- Hová mész? - Egy pillanat.
Találkoznom kell egy kutyás férfival.
Rendben, engedjék ki.
By zsoltbeke zsoltbeke@hotmail.com